■/
Рушник в обрядах 
українського народу.
Виховна година
Мета:-ознайомити учнів із традиціями українського народу;
-розширити, поповнити знання про традиції використання рушника, його призначення ;
- домогтися глибокого осмислення учнями значення рушника в житті рідного народу, 
- розвивати творче мислення;
- залучати до народних традицій та естетичного засвоєння основ національноїхудожньої культури;
- прищеплювати любов до традиційного мистецтва нашої країни;
- виховувати український менталітет.
Оформлення:Вишиті рушники, ікона Божої Матері, хліб-сіль на рушнику. 

Учитель:
Уміти берегти - це стає і настійним велінням часу. І ми так собі подумали, що важливо сьогодні з усією пристрастю будити в людях саме цю потребу - оберігати життя в усіх його виявах, природній мудрості і гармонійності. "Берегти свою колиску, кожне зернятко вселюдського досвіду" - цими словами відомого українського письменника Олеся Гончара хочеться розпочати оповідь про одну із святинь народу - рушники. Ми тепер часто повертаємось до своїх витоків, прагнемо зібрати усе втрачене і розкидане, закладати старі і нові символи у своїй творчості. Так було, так і повинно бути. 
Пам'ятайте:
Рідна мати моя, ти ночей не доспала,
Ти водила мене у поля край села,
Ів дорогу далеку ти мене на зорі проводжала,
Ірушник вишиваний на щастя, на долю дала.
Напевне, немає людини, яка б не знала цієї пісні. У кожного вона викликає різні спогади, та в усіх почуття смутку, щему.
Пісня: "Рідна мата моя".
Вишиваний рушник... Наш добрий оберіг. Віддавна люди щиро вірили, що розвішуючи їх понад вікнами і дверима, у кутках, надійно захищатиме оселю від усього небажаного. Виряджаючи чоловіків та синів у нелегкі походи чужинських набігів, матері, дружини й кохані дарували їм напам'ять ці рушники, аби живими вертались до рідної домівки У традиційному вкраїнському рукодільництві, зокрема у вишивці, присутні два найголовніші символи, що прийшли ще з язичницьких часів, — обереги й дерево життя. Якщо обереги знайшли своє постійне місце на рушниках, то символізований малюнок дерева життя "утрадиційнився " переважно на таких виробах. Вишивка розповідає про життя на землі. Внизу ми бачимо оберіг він оберігає 3 дерева життя. В свою чергу два крайніх дерева оберігають середнє, тому таке багате воно, квіти і листя розложисті. Птахи - це символи молодого потомства. Такі рушники вишивали на весілля, хрестини. За давніми переказами й легендами чорна гамма символізувала жіночу тугу, за своїми вірними охоронцями, мала однотонність з додатком незначним червоних відтінків. У такий спосіб народної майстерності не одне століття відтворювали на рушниках "долю життя", "життєву стежину", "дерево життя".
Учитель; Український рушник прийшов до нас із давніх-давен. Як багато промовляютьвишиті рушники до нас! Колисьбез вишитого рушника не обходилося жодне свято.Шановні учні! У вас були пошукові завдання дізнатися від рідних своїх мам, бабусь,прабабусь про визначення рушника в українському побуті, обрядах. Отже, що мизнаємо про рушник?
Учні:
1. Моя бабуся рушником накриває хліб на столі.
2.Моя мама на Великдень іде святити паску, яку накриває вишитимрушником.
З.Я була на весіллі та бачила, що на вишитому рушнику молодідавали клятву одне одному.
4.	У моєї тітки будували хату. І коли верх хати був готовий, йогоприкрашали букетом квітів, перев'язаних рушником.
5.	Портрет Шевченка у класі завжди прикрашений рушником. 
Учитель: У кожній сільській  хаті висів рушник простий скромнооздоблений. Що ми ще знаємо прорушник, який висить на стіні? 
Учень: Рушник на стіні — це давній наш звичай. Не було в Україні хати, яку не прикрашали б рушниками. Хоча б як убого судилося жити, але хата палахкотіла багатством кольорів рушників. У народі казали: "Хата без рушників, що родина без дітей". Уминулому рушник— обличчя оселі господині. По тому скільки та які були рушники, створювалася думка про матір і її дочок. Чистий рушник па похваті був ознакою працьовитості кожної жінки. 
Учитель: Не випадковов народній пісні мати навчає доньку:
Тримай хаточку, яку віночку,
І рушник на кілочку.
Тримай відерця всі чистенькі
1 води повненькі.
Прийдуть зовиці пити водиці.
Будуть тебе хвалити.
З вишитим рушником приходили до жінки, що народила дитину, вшановувати немовля. Коли син вирушав у далеку дорогу, коли чоловіка жінка виряджала на війну, то дарувала їм вжитий рушник як застереження від лиха. Це відображено й у піснях.
Всі співають "Пісню про рушник"( А.Малишка).
Сьогодні на нашому столі лежить хліб на рушникові. Чому? 
Учень: Хліб і рушник— одвічні людські символи. Хліб-сіль на вишитому рушникові були ознакою гостинності українського народу. Прийнятирушник, поцілувати хліб — символізувало єдність, злагоду, глибоку пошану тим, хто виявив її. Цей звичай пройшов віки, став доброю традицією і в наш час.
Учитель: Рушники за своїм практичним і естетичним призначенням використовуються і в побуті. Від цього утворилися їхні назва: 
Утирач (для рук і обличчя). 
Стирок (для посуду, стола, маті).
Покутник (ним обвішували стіни,портрети)      
Плечовий (ним пов'язувалисватів). 
Подарунковий (обрядовий, весільний). 
А як використовувалися рушники на весіллі?
Учень: У весільній церемон збереглося найбільше обрядових сюжетів, пов'язаних із рушником. За давнім звичаєм, як тільки в родині підростала дівчинка, мати заздалегідь турбувалася про рушники. До їх виготовлення привчали ще з юного віку. Довгими зимовими вечорами дівчата мережили узори. Від того, якими виходили візерунки, скільки встигала дівчина вишити рушників, складалася думка про її працьовитість, вдачу. В кожній родині, коли підростала дівчина, скриня мала повнитися рушниками, їх дбайливо оберігали, ними хизувалися перед гостями, сусідами.
Учитель: Кожній матері хотілося, щоб про її доньку пішла добра слава. Дівчина, діждавшись сватів, висловлювала подяку обрядовою піснею:
Та спасибі тобі, моя ненько. 
Що будила мене раненько, 
А я слухала вставала 
Та рушники пряла. 
По тихому Дунаю білила. 
По сухому бережку сушила,. 
Найпершою ознакою згоди на одруження, коли приходили свати, було "давати рушники". Якщо дівчина та її батьки того хотіли, вони пов'язували сватів і молодого рушниками.
Ой ти, мати, порадниця в хаті, 
Порадь мені, що людям сказати? 
А чи мені рушники давати, 
А чи мені іншого шукати?
Вважалося за велику образу, якщо дівчино, пов'язавши сватів, опісля відмовлялася від шлюбу чи навпаки — "взявши рушника", хлопець пускав погану славу про дівчину, тобто розривав заручини. Дати рушники— означало готуватись до весілля.
Учень: Вважалося, що рушник з'єднує родинні стосунки сімей молодого та молодої.Учитель: Рушники використовувались і в інших випадках життя. Наприклад, при зведенні житла ними застеляли підвалини, а ті рушники, якими піднімали сволоки, потім дарували майстрам.
Навесні, коли зеленіли жита, люди виходили в поле та родиною тричі обходили лан, несучи на рушниках хліб-сіль.
Рушниками скріплювали купівлю-продаж домашніх тварин. Хоч загалом для українських вишиваних рушників характерні спільні ознаки, проте кожен регіон мав свої відмінності:
—	кольорові гами регіонів;
—	спосіб виготовлення, 
—	сюжетне оздоблення;
—	окремі області — червоний і чорний кольори.
Не тільки рушники розповідали про жіночу тугу, але і вишивка на сорочках розповідає про тугу за своїм охоронцем. Цій сорочці більше 100 років.
Тут ми і згадаємо поетичний образ з відомої пісні на слова Дмитра Павличка "Два кольори мої, два кольори".
Пісня О.Білаша "Два кольори".
Український рушник оздоблений квітами, калиною, вербою, мальвами і колоссям. Жоднеродинне свято в українському сечі не обходиться без рушника. Ним накривають хлібнастолі, діжці, в якій сходить тісто. Те місце, де має стояти діжа з тістом, застеляютьдомотканим  рушником, згорнутим в кілька разі. Це символ того, що діжа має стоятина чомусь м'якому, щоб легко сходив хліб. А поверх діжу покривають другим рушником,який допомагає зберегти тепло самого тіста.
Пам'ятаю, бабуся перед тим, як вийняти паляниці з печі, стелила рушник на подушки.
На запитання "Навіщо це?" відповідала: "Щоб хлібець не осів". 1 дійсно, він був такимпухкимі пахучим.
Рушником накривають кошики з яблуками чи паскою, каші несуть у церкву святити.
—	А як це робиться?
—	Робиться це так: готують кошик для свяченого. Дно кошика вистилають простим рушником, колись застилали домотканим. В кошик кладуть все необхідне для святіння, а потім вздовж: кошик прикрашають рушником. Для цього готують спеціально вишиті рушники. Ось цей рушник спеціально призначений для накривання кошика з паскою. Ця вишивка має свою історію.
Це пасхальний рушник. Тут ми бачимо ангелів - це символ вісників. Вони принесли вінок,що характеризуєрадість, яка виражається в воскресінні ІсусаХриста - сили животворящої.  Підтвердженням сили животворящої є писанки. Лице здавна було символом життя. Ми бачимо три яйця, здавна було прийнято святити цю трійцю. Крім таких рушників існували і інші. Вишитий на полотні з різнобарвними узорами, які стверджували красу життя у воскресінні Ісуса Христа. 
Цікаво, що починали жінки ткати полотно тільки в середу, п'ятницю, або в суботу -так звані жіночі дні.
—	А були ще й чоловічі дні?
—	Так, були. Понеділок, вівторок, четвер. Це чоловічі дні. 
Не обходиться без рушника народження немовляти і створення нової сім'ї. На рушникахопускають домовину в могилу.
Рушник. Він пройшов крізь віки, він і той символізує чистоту почуттів, глибинубезмежної любові до своїх дітей, до всіх, хто не черствіє душею, він щедро простеленийблизьким і далеким друзям, гостям. Хай символ цей завше сусідить у нашій добрій хаті,як ознака великої любові й незрадливості. Хай вільний наш час проходить за вишивками.
Кожен батько і мати що люблять свою дитину і в знак великої любові й незрадливості, ми батьки, приготували рушники для своїх дітей на довгу щасливу дорогу.
(Батьки пов'язують своїх дітей рушниками). 
Мати.
Пречистая Мати, —
Просять діти вірні
Сповни наші просьби,
Сердечні покірні 
(Діти з свічками в руках підходять до ікони). 
Діти.
Дай, щоб ми невинні
У мирі зростали
Тебе й твого Сина
Завжди прославляли 
Ми щиро вдячні своїм батькам за повсякчасну турботу і хоч своїми руками ми ще багато чого не можемо робити, але будьте певні, що вчитися, вчитись будемо.
Недавно по телебаченню була передача про А. Малишка. Запам'ятався такий епізод із давніх спогадів поета: Перед мобілізацією він відвідав свою матір в Обухові. Зібравши сина в дорогу, вона мовила: "Андрію, одягни білу вишиванку". Поет згадував про нелегкі воєнні дороги, з яких не повернулося чимало його побратимів. І може 
кому, — сказав наостанок він, — що мама подарувала мені вишиванку і я лишився живим...
Рушник... Він пройшов крізь віки, він і нині символізує чистоту почуттів, глибину безмежної любові до своїх дітей до всіх, хто не черствіє душею. Він щедро простелений близьким і далеким друзям, гостям. Хай символ цей ще довго живе у наших хатах як ознака великої любові та незрадливості. 
Поки живе чоловік.
Поки сходить і вруниться зілля —
Буде разом довіку рушник
Із началом весни і дороги.
Бо народ у цьому бачити звик
Віру в честь, у життя, в перемогу.